Мари Даријесек
Мари Даријесек | |
---|---|
![]() Мари Даријесек 2011. године | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 3. јануар 1969. |
Место рођења | Бајон, Француска |
Званични веб-сајт | |
www |
Мари Даријесек (енгл. Marie Darrieussecq; рођена 3. јануара 1969, Бајон), је француска списатељица. Такође је преводилац и бавила се психоаналитиком.
Њене књиге истражују неизговорене и напуштене територије у књижевности. Њен рад је густ, обележен сталним обнављањем жанрова и регистара. Објављује је француски издавач П.О.Л.
Њена прва књига Свињизми (Truismes), објављена у 27. години, метаморфоза жене у крмачу, постигла је светски успех, у тиражу од више од милион примерака у Француској и иностранству, преведена на четрдесет језика.
2013. године награђена је Наградама за медицину и Prix des Prix за роман Il faut beaucoup aimer les hommes (Men, A Novel of Cinema & Desire). Године 2019. одржала је двогодишњу катедру писаца-резиденције на Сциенце По у Паризу.
Биографија
[уреди | уреди извор]Образовање
[уреди | уреди извор]1986. положила је Baccalauréat из француске књижевности у Бајону. Након двогодишњег припремног курса (Hypokhâgne and Khâgne) из књижевности у Lycée Montaigne у Бордоу и Lycée Louis-Le-Grand у Паризу, студирала је на École Normale Supérieure de la Rue d'Ulm у Паризу од 1990. до 1994, а затим на Sorbonne Nouvelle. 1992. године положила је свој завршни испит на Модерној књижевности, на шестом месту.[1]
Њена докторска теза под менторством Francis Marmande, одбрањена 1997. године на Универзитету Парис VII, носила је наслов: „Критични тренуци у савременој књижевности. Трагична иронија и Аутофикција у делима Жоржа Перека, Мишел Леириса, Серге Доубровскиог и Херве Гуиберта."
Лични живот
[уреди | уреди извор]Њен први супруг је био математичар, а други астрофизичар. Мари Даријесек има троје деце.
Новеле
[уреди | уреди извор]Мари Даријесек лоцира своје дело у домену фантастике [2] и The Baby [3] квалификује као своју „једину аутобиографску књигу“.[4] Готово сви њени ликови су жене, а већина су приповедачи. Пишу, углавном у свеске, како би сведочили о догађајима и преживели. Иако изгледа да по професији подсећају на ауторку (неколицина је психолога), никада нису потпуно попут ње. На пример, ниједан од њих није аутор.
Она или пише кратке монологе или романе у трећем лицу који се фокусирају на свет у целини, кроз групу људи из фиктивног села званог Клеве на југозападу Француске, у Баскији:
„Назвао сам ово измишљено, аутобиографско село Клеве као почаст Принцези де Клев. Било ми је доста измишљања ликова. Сада их црпим из резервоара Клеве и гледам како старе, од 80-их до много касније. Solange, Rose, Christian, итд. (...) Често постоји важна тема, наметнута оним што се дешава у свету. Недавно сам желео да пишем о мигрантима, као и о свима другима ... Али на свој начин, далеко од клишеа и унапред сварених реченица.“ [5]
Свињизми и Мој фантомски супруг могу се читати као два рана романа који најављују целокупно тело њеног дела: она пише о телу и његовој метаморфози,[6] преливању и губитку, са невиђеним приступом женским питањима, док прибегава фантастично, духови и чудовишта. Чудовишта играју важну улогу у поетици Мари Даријесек: она замишља писање као „доступно фантомкама“, начин на који присутност чини присутном, чинећи да читалац чује нечујно и узимајући у обзир, у метафизичким циклусима, сусрет између настанка живота и тишина смрти.[7]
Мари Даријесек је објавила осамнаест романа, драму, биографију, две књиге за децу и неколико каталога уметника.
Ради на клишејима и структурира своје романе по уобичајеним местима. Новинарка Raphaëlle Leyris написала је 2011. године:
„Тема Мари Даријесек била је увек иста од Свињизама: испитивање шта језик има да каже о искуству, начин на који речи, наиме општа места, изражавају стварност и, заузврат, обликују стварност.“ [8]
Наслов Il faut beaucoup aimer les hommes (Мушкарци. Роман о биоскопу и жељи ) преузето је из реченице Маргарет Дирас у La Vie matérielle : "Морамо много да волимо мушкарце". Много, пуно. Волите их пуно да бисте их волели. Иначе је немогуће, не бисмо их могли поднети.[9] "
Теме
[уреди | уреди извор]Као писца метаморфног тела, занимају је мутације, женско, мушко и небинарно.
Однос тела према вишку и недостатку, безобразлуку и нестанку главна је тема њеног рада. Она каже да пише: "за тело и према телу, у смислу онога што не говори у нама".[10] Духови лутају кроз све њене књиге, нестанак човека, детета или света. Мари Даријесек истражује зоне тишине и неизречено: "Стављање речи на оно што нема речи, где речи још не постоје или више не постоје".[11]
Њени ликови су углавном добро пропутовани и крећу се између Антарктика (Бели), Аустралије (Тom Is Dead ), Лос Анђелеса и Конга (Мушкарци) и Медитерана на крстарењу (La Mer à l’envers). У својим романима психологију и историју повезује са различитим облицима географије.[11] Nathalie Crom, у чланку о свом роману Le Pays in La Croix написала је да поставља „питање припадности (језику, пејзажу или нацији), без имало носталгије за класичном или традиционалном визијом пуштања корена.[12] "
Посебну пажњу посвећује географији у њеном односу са простором, као и временом, и ери антропоцена, свесна да планета има ограничен животни век. Дивљих животиња и угрожених врста има на претек. Мари Даријесек своју тврдњу наводи Gilles Deleuze’s: "Писци су одговорни за умирање животиња".[13] Она пише за и на месту несталих животиња. У интервјуу новинарки Mia Funk изјавила је: "Кад нестане последњи слон, недостајаће нам. Недостаје нам тасмански тигар".[14]
2013. године написала је у хроници у листу Libération: "Не знамо шта ће остати од нас, једном када живимо на планети без дивљих животиња. Када се пропусти пропустити до те мере да његово име више није познато, чак се ни шупљи облик више не осећа, а ми губимо део себе, постајемо глупљи, компактнији и мање лабилни. Мање животиња, могло би се рећи".[15]
Женско гледиште у књижевности
[уреди | уреди извор]У Свињизмима она повезује метафору о "чудовишном облику пубертета" [16] кроз метаморфозу жене у крмачу. Мари Даријесек уводи бебе у књижевност са The Baby,[17] књигом коју квалификује као "милитантни књижевни гест".[18] У делу Clèves она описује трансформацију тинејџерке с доласком њеног првог менструацијског периода и откривањем сексуалности. Virginie Despentes је у Le Monde des Livres написала:
"Clèves функционише као премотавање тренутака који нису заборављени или скривени, једноставно никад консултовани или прослављени." [19]
2016. године објавила је Être ici est une splendeur, Vie de Paula M. Backer (Being Here Is a Splendour, Life of Paula M. Baker) ( Бити овде је сјај, живот Пауле М. Бакер), биографију немачке сликарке Paula Modersohn-Baker, чије је презиме ампутирала у поднаслову "Живот Пауле М. Бакер": "Жене немају име. Имају имена. Њихово име је привремени зајам, нестабилан, ефемерни знак. Проналазе друга обележја за своје право на свет, присуство, стварање и потпис. Измишљају се у човековом свету, прекршајем ".[20]
После Вирџиније Вулф, Натали Сарот и Маргарет Дирас, Мари Даријесек "чини читав свет" [21] с обзиром на чињеницу да половина света, жене, још увек нема право да говори.
Међутим, она одбија да повеже своје књиге са феминистичком литературом:
"Немам проблема ако се назовем феминисткињом. Али не користим реч за квалификовање својих књига. (…) Било би поједностављено. На пример, моје књиге су такође еколошке".[22]
Стил
[уреди | уреди извор]Писање Мари Даријесек одликује прецизност, концизност и јасноћа; нервозан, ритмичан језик, користећи унутрашњу прозодију, често у празном стиху. Њен минималистички стил, пун анегдота и научних или географских метафора, служи "физичком облику писања",[23] блиском "писању као сензацији",[24] изразу који је прилагодила Натали Сарот.
Однос са језиком
[уреди | уреди извор]Мари Даријесек, чије су мајка и две баке говориле баскијски,[25] у интервјуима редовно тврди [26] да не сакализује француски и сматра га језиком, између осталог: "Верујем да писци имају посебан однос са својим матерњим језиком. Они се усуђују да га додирну, сматрају то нечим изван себе и могу да се сломе или поиграју са овим језиком".[27] Њени ликови се често селе са једног континента на други и скоро сви су суочени са страним језицима. У Tom Is Dead (Том је мртав) смрт детета најављена на енглеском, пошто је француски приповедач живео у Аустралији:
"После Томове смрти, мој енглески, онако како сам заправо разумео енглески, на неки се начин смањио. (…) Али током групне терапије знао сам о чему људи говоре. Да бих могао да пратим. Са њима сам поново научио да говорим. Моји часови језика".[28] ( Том је мртав )
Француски као мушки језик
[уреди | уреди извор]У Le Pays-у, Мари Даријесек, француски квалификује као "језик ауторитета" у којем "мушки субјект влада реченицом, поткрепљен глаголом".[29] Она демонстрира на следећи начин:
"Мушки род доминира женским у француском језику; ако би све жене на свету биле у пратњи пса, биле би принуђене да се тим женама и псима обраћа у мушком облику, јер су жене и пси послушни".[11]
На питање да ли је њено писање женског рода, она одговара: "Писање нема пол ни секс, јер је роман место метаморфозе".[30]
Ипак, она додаје у предговору свог превода Вирџиније Вулф:
"Остављам отворено питање женског писања, што је такође питање мог живота".[31]
Полемике, признања и критике
[уреди | уреди извор]Полемике
[уреди | уреди извор]1998. године писац Marie NDiaye оптужила је Мари Даријесек да је "прелепила" [32] неколико њених књига како би написала Мој фантомски муж.
2007. године, након објављивања књиге Tom is Dead, Camille Laurens, коју је такође објавио П.О.Л, оптужила је Мари Даријесек за "психички плагијаризам". Њихов издавач Paul Otchakovsky-Laurens бранио је Мари Даријесек на трибини у Ле Монде-у под називом "Не, Мари Даријесек није плагирала Camille Laurens".[33] После ових оптужби, Мари Даријесек је 2010. године објавила есеј, Полицијски извештај (Rapport de police), о питању плагијаризма у литератури. О сукобу који је уследио након објављивања књиге Том је мртав написана је страница на Википедији.
Похвале критике
[уреди | уреди извор]1988. године Мари Даријесек додељена је награда Prix du jeune écrivain de langue française (Награда младог француског писца) за кратку причу La Randonneuse.[34]
1996. године објављивање Свињизама покренуло је Мари Даријесек са 27 година на медијску сцену и изазвало ударни талас. Исте године Жан-Лик Годар откупио је права на роман, а затим је одлучио да га не прилагођава.[35]
У часопису "Ле Фигаро", Eric Ollivier је написао о Свињизмима у чланку под насловом "Прича због које повраћаш: осећаш унутрашњи бес, лажно наиван и весео тон који импулзивно повезује страхоте са овог света (...). Превладавају глупости, све до епилога. Одвратно и тешко подношљиво".[36]
2003. године Жан-Мари Гистав ле Клезио је у "Le Point-у" написао:
"Дело Мари Даријесек подсећа на Lautréamont-а: сан свиња, у Canto IV, започиње на следећи начин: "Сањао сам да сам ушао у тело свиња ... када сам желео да убијем, убио сам. Рођена је Свињска прича. Пролаз када Фалмер, или дух Малдорера, прелети Пантеон је Мој Фантомски муж. Бела је химна океана, на амфибијског човека, или чак "девојке снега", који се појављује у Canto IV".[37]
По објављивању књиге Бити овде је сјај, Живот Пауле М. Бекер, Etienne de Montety написао је у књизи Le Figaro littéraire 2016. године: "(...) Мари Даријесек није ништа од онога што је женско. То је њен заштитни знак".[38]
Обавезе
[уреди | уреди извор]Мари Даријесек је покровитељица Réseau DES Француске од 2001. године, удружења које помаже жртвама Distelbène.[39]
2007. године изабрана је за покровитељицу Bibliothèques sans frontières.[40]
Током француске председничке кампање 2007. године подржала је Сеголен Роајал.[41]
2012. године била је Спонзор удружења студената из Баскије великим школама.[42]
2014. године била је у затвору Passés par la case (одслужила затворску казну) и постала покровитељ затворске опсерваторије.[11]
Године 2019. именована је за председника De l’Avance sur recettes (аванс на зараду) за CNC (Centre National du Cinéma et de l’image animée).[43]
Библиографија
[уреди | уреди извор]Библиографија Мари Даријесек садржи: Романе и приповести; Есеје; Биографије; Преводе; Дела дечје књижевности; Књиге о уметности; Дискусије; Предговоре; Колективне радове; Позоришне адаптације.
Романи и приповести
[уреди | уреди извор]- 1996 : Свињизми - Роман пожуде и трансформације (Truismes)
- 1998 : Naissance des fantômes
- 1999 : Le Mal de mer
- 1999 : Précisions sur les vagues
- 2001 : Bref séjour chez les vivants
- 2002 : Беба (Le Bébé)
- 2003 : Бела (White)
- 2003 : Simulatrix
- 2004 : Claire dans la forêt suivi de Penthésilée
- 2005 : Le Pays
- 2006 : Зоолошки врт (Zoo)
- 2007 : Том је мртав (Tom est mort)
- 2007 : Mrs Ombrella et les musées du désert
- 2011 : Clèves
- 2013 : Il faut beaucoup aimer les hommes
- 2017 : Наш живот по шумама ( Notre vie dans les forêts)
- 2019 : La Mer à l'envers[44]
Есеј
[уреди | уреди извор]- 2010 : Полицијски извештај ; Оптужбе за плагирање и други начини надзора над белетристиком
Биографија
[уреди | уреди извор]- 2016 : Бити овде, дивно је : живот Пауле Модерсон Бекер (Être ici est une splendeur. Vie de Paula M.Becker)
Преводи
[уреди | уреди извор]- 2008 : Tristes Pontiques d'Ovide
- 2012 : Tigre, tigre ! de Margaux Fragoso
- 2014 : Brouillons d'un baiser de James Joyce
- 2016 : Un lieu à soi de Virginia Woolf
- 2019 : Chroniques d’un enfant du pays de James Baldwin
Дечја књижевност
[уреди | уреди извор]- 2008 : Péronille la chevalière
- 2016 : Le Chien Croquette
Књиге о уметности
[уреди | уреди извор]- 1998 : Dans la maison de Louise
- 2000 : Il était une fois... la plage
- 2001 : Sculptures
- 2003 : Illusion
- 2006 : Do You Know What I Mean
- 2008 : B2B2SP
- 2011 : A Portrait of the Artist as a Young Mother
- 2012 : La mer console de toutes les laideurs
- 2013 : Gisants
- 2013 : Faire de son mieux
- 2013 : A triple tour
- 2015 : Bretonnes
- 2016 : Nigel Cooke
- 2016 : Julia Garimorth, Marie Darrieussecq, Maria Stavrinaki, Rainer Stamm, Uwe M. Schneede, Wolfgang Werner, Paula Modersohn-Becker, l'intensité d'un regard
- 2016 : Lancel : Maison parisienne depuis 1876
О Мари Даријесек
[уреди | уреди извор]- Marie Fleury Wullschleger, "Du déchet au dégoût. Une lecture de Truisme de Marie Darrieussecq", 2013.
- Colette Sarrey-Strack, "Fictions contemporaines au féminin : Marie Darrieussecq, Marie Ndiaye, Marie Nimier, Marie Redonnet", 2003.
- Colette Trout, "Marie Darrieussecq ou voir le monde à neuf", 2016.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Chroniques et anecdotes”. Le Figaro.
- ^ "I need fiction to see the world better. It’s a bit like when you want to look at the stars: there are some you can’t see when you’re looking right up to the sky, because you have to see it from aside to grasp it better with your eyes. This slanted glance allows us to incorporate the whole world simultaneously. And that’s a good definition of what fiction is for me. Like a step aside that helps us to see things better." Interview with Nathalie Crom, Télérama, August 2007 https://www.telerama.fr/livre/16448-la_peau_sur_les_mots.php
- ^ „Editions P.O.L - Le Bébé - Marie Darrieussecq”. www.pol-editeur.com.
- ^ Marie Darrieussecq, Rapport de police, éditions P.O.L, 2010 (ISBN 978-2-84682-331-9), p.10
- ^ Marie Darrieussecq, conférence Zaharoff 2016, Oxford : https://www.mod-langs.ox.ac.uk/events/2016/11/03/zaharoff-lecture-2016-marie-darrieussecq
- ^ « Entretien avec Nelly Kapriélan », on webtv.bpi.fr
- ^ "Rencontre avec Marie Darrieussecq, 20th of March 2017"
- ^ Raphaëlle Leyris, « Une vraie jeune fille », Le Monde, 21 octobre 2011, Read online
- ^ Fabienne Pascaud, « Il faut beaucoup aimer les hommes », Télérama, août 2013
- ^ « Entretien avec Nelly Kapriélan » Архивирано на сајту Wayback Machine (20. август 2018), on www.mariedarrieussecq.com, June 2010
- ^ а б в г Ibid.
- ^ Nathalie Crom, "Marie Darrieussecq, née quelque part", La Croix, 8 September 2005
- ^ Video L'Abécédaire de Gilles Deleuze avec Claire Parnet, "La lettre A comme Animal" 1988-1989 : https://rutube.ru/video/32c16357d8ac99eee2383959b0a09d0f/ Архивирано на сајту Wayback Machine (12. јануар 2020)
- ^ « Interview in english with Mia Funk Архивирано на сајту Wayback Machine (20. август 2018) » [archive], on www.mariedarrieussecq.com, June 2016
- ^ Marie Darrieussecq, « La disparition des animaux », Libération, 29 November 2013
- ^ Marie Darrieussecq, vidéolecture filmed by Jean-Paul Hirsch about Clèves : https://www.youtube.com/watch?v=oYtCK0Fi9eU
- ^ Alain Nicolas in L'Humanité, 4 April 2002
- ^ Marie Darrieussecq, « J'adorerais être reprise par Beyoncé », in L'Obs, 30 October 2017
- ^ Virginie Despentes, « Nous avons été cette gamine », Le Monde des Livres, 10/21/2011
- ^ Marie Darrieussecq, Être ici est une splendeur, Vie de Paula M. Becker, éditions P.O.L, 2016, 160 p. (ISBN 978-2-8180-3906-9), p.42
- ^ France culture, Les Masterclasses, Marie Darrieussecq : "J'accepte que l'écriture soit un état de transe légère" Архивирано на сајту Wayback Machine (12. јануар 2020), July 2018
- ^ Interview with Elisabeth Philippe, « J'adorerais être reprise par Beyoncé », L'Obs, 30th of October, 2017
- ^ Robert Solé, « L'écriture physique de Marie Darrieussecq », Le Monde, 20 May 2010
- ^ Marie Darrieussecq, "Hors-champs", France culture [archive], with Laure Adler, February 2012
- ^ "I have a long history with the Basque language, one that is conflictive, difficult and rich. I owe a lot to this language I don’t speak, but that is strictly speaking my mother tongue, and my grandmothers’ tongue on both sides. French is my writing language and usual speaking language, but my family was indeed tri-lingual: Basque, Spanish and French." Marie Darrieussecq, during a conference at Donostia (Saint Sébastien) Donostia, 2016, European Capital of Culture, 13 Decembre 2016, published in the trilingual collective.
- ^ „Архивирана копија”. Архивирано из оригинала 12. 01. 2020. г. Приступљено 02. 03. 2021.
- ^ « Comment j'écris, entretien avec Jean-Marc Terrasse Архивирано на сајту Wayback Machine (27. август 2021) » [archive], on www.mariedarrieussecq.com, 2003
- ^ Marie Darrieussecq, Tom est mort, éditions P.O.L, 2007, 256 p.(ISBN 978-2-84682-209-1), p.180
- ^ Marie Darrieussecq, Le Pays, éditions P.O.L, 2005, 304 p. (ISBN 2-84682-085-6), p.133
- ^ Interview with Elisabeth Philippe, L'Obs, October 2017, op. cit.
- ^ Virginia Woolf, new translation by Marie Darrieussecq, Un lieu à soi, Denoël, 2016, 176 p. (ISBN 9782207123676)
- ^ "Marie NDiaye répète ses attaques contre Marie Darrieussecq", Libération, 6 March 1998
- ^ Paul Otchakovsky-Laurens, « Non, Marie Darrieussecq n'a pas piraté Camille Laurens », Le Monde, 30 août 2007
- ^ „Marie DARRIEUSSECQ | Prix du jeune écrivain”. www.pjef.net. Архивирано из оригинала 24. 02. 2021. г. Приступљено 02. 03. 2021.
- ^ Interview with Jean-Luc Godard, « Heureusement qu'on a les livres et les films », L'Express, May 1997
- ^ „Truismes | Marie Darrieussecq”. Архивирано из оригинала 25. 01. 2021. г. Приступљено 02. 03. 2021.
- ^ JMG Le Clézio, Le Point, 21 November 2003, http://www.mariedarrieussecq.com/livre/truisme[мртва веза]s
- ^ Étienne de Montety, Le Figaro littéraire, 2 June 2016
- ^ Notre maraine : http://www.des-france.org/association-reseau-DES/marraine.php
- ^ „Bibliothèques Sans Frontières - ONG”. Bibliothèques Sans Frontières.
- ^ Darrieussecq, Marie (5. 3. 2007). „Pourquoi je vote Ségolène Royal”. Libération.fr.
- ^ „Dates | Marie Darrieussecq”. Архивирано из оригинала 23. 07. 2020. г. Приступљено 02. 03. 2021.
- ^ „Marie Darrieussecq nommée Présidente de l'Avance sur recettes 2019 | CNC”. www.cnc.fr.
- ^ Kaprièlian, Nelly (2010), „Marie Darrieussecq. Entretien avec Nelly Kaprièlian”, Écrire, écrire, pourquoi ? Marie Darrieussecq, Éditions de la Bibliothèque publique d’information: 3—23, ISBN 978-2-84246-138-6, doi:10.4000/books.bibpompidou.1136
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Званичну веб страницу Мари Даријесек одржавају студенти и професор француске књижевности на Универзитету Rhode Island, САД. Ексклузивни документи и интервјуи, прегледи, библиографија и корисни линкови.
- Обавештења у општим речницима или енциклопедијама: Броцкхаус Ензиклопадие • Дицтионнаире универсел дес цреатрицес • Британска енциклопедија • Универзална енциклопедија
- Литерарни извори: НооСФере, Интернет база података спекулативне фантастике
- Ресурси за истраживање: CairnDiffusion des savoirs de l'École normale supérieure, Isidore, Исидоре
- Званични сајт
- Бивша веб локација посвећена Мари Даријесек - Université d'Arizona à Tucson, USA
- Мари Даријесек на сајту издања P.O.L.
- Mari Darijesek sur Ina.fr Архивирано на сајту Wayback Machine (20. јун 2015)